-Joe? -Ano.
Jsem Gloria.
-Gloria? -Gloria Bell.
Ale jistě. Jak se vám daří?
-Dobře, jak vám? -Velmi dobře.
-Jak už je to dlouho? -Určitě takových 10 nebo12 let.
Pravděpodobně od mého rozvodu.
Ano, ano.
-No, sluší vám to. -Děkuji.
Vám také.
Na zdraví.
Jak ses sem zase dostal?
Tak honem. Mazej domů.
Mazej domů!
Dal jsem ti všechno!
Všechno!
A k čemu?
K čemu? K čemu?
Na co čumíš, co? Budeš mi radit, co mám dělat?
Nic nevíš, chlape. Víš hovno, chlape.
Nikdo nic neví.
Říkala, že světlo je žluté.
To ne, pochybuji, že je barvoslepá.
Došlo ke zranění?
A co druhý řidič?
To je Robert Cox?
Dobrá.
To ne, to je fantastické.
Hlavní je, že jsou všichni v pořádku.
Je to jen auto a od toho jsme tu my.
Ne, jsem si jistá, že jste pojistku zaplatil včas.
Ale podívám se na to a zavolám vám.
Ahoj, Anne, miláčku.
Dlouho jsi mi nevolala,
tak jsem chtěla zavolat, zeptat se, jak se vede.
V práci toho máme celkem dost, ale zavolej mi, kdykoli budeš chtít.
Jo? Mám tě ráda.
Tady je máma.
Ahoj, Peter. Tady je máma.
Jen jsem se chtěla zeptat, jak se daří Hugovi,
a jestli potřebujete s něčím pomoci.
To je vše.
Mám tě ráda.
Tady je máma.
Udělej to ještě.
-Nasaď mi je. -Měl bych ho dát spát.
-To mohu já. Dám ho spát. -Ne, ne.
-Já sám. Bude to rychlejší. -Dobrá.
-Běž s tátou. K tátovi. -Pojď, kámo.
-Jdeme. -Dobrá.
-Tak zatím, babi. -Zatím.
-Dobrá.
Rachel se ozvala?
Ona je
v poušti, to jediné vím.
Hledá se v poušti.
-Aha. -Jo.
-Něco ho trápí, že? -Jo.
Myslíš, že má pořád v uších ten zánět?
Nevím.
Nemyslím si.
-Dals mu ta antibiotika? -Jo, dal jsem mu je.
Možná je to zlé. Možná mu nedělají dobře ta antibiotika.
Občas ho z toho bolí bříško,
nebo se osype, nebo má plíseň, takové to bílé,
říká se tomu povlak v pusince.
Podíval ses mu do úst?
-Co? Otevřels mu...? -Ne. Myslím, že...
Omlouvám se.
Ahoj, Rachel.
Jo. Je fakt skvělý, že voláš. Je to fakt skvělý, děkuji.
Jsi hodná, že se staráš.
Jo, jí a... Jo.
Hovínka má velmi tmavá a pevná.
Kde jsi?
Ne, na mámu se neptá, protože nemluví.
Uttanasana směrem dopředu.
Prohnutá záda.
Protáhnout přes nohy, ruce vyrovnat se šlapkami.
Dlaně přitisknout k sobě.
A nahoru.
Dejte lokty blízko k tělu.
Zvedněte kolena, zvedněte stehna.
Správně.
Dobrá práce, Glorie.
Děkuji vám.
-Zatím. -Omlouvám se. Pardon.
-Šlo ti to skvěle. -Opravdu?
-Měla bys chodit často. -Ráda.
-Nashle. Děkuji. -Omlouvám se.
-Nashle. -Díky.
Pardon. Všem se to moc líbilo.
-Skutečně? -To se pozná.
Dobrá.
Jdeme? Jo?
Theo!
Pojď sem.
Theo, to je moje máma.
-Mami, to je Theo. -Ahoj!
Rád vás poznávám. Anne mi o vás hodně řekla.
-Moc rád vás poznávam. -Já vás také.
-Odkud jste? -Ze Švédska.
-Skutečně? -Je surfař.
Jo. Jezdím po světě a hledám velké vlny.
Teď jsem na cestě do Oahu.
Tak jsem přišel zasurfovat si na Klínu v New Portu, a taky navštívil Anne.
-Jistě. -Anne je...
Je to úžasná žena a velmi milá.
-No, tak jo. -No, musíme už jít.
-Cvičíte často? -Ne, tohle bylo vlastně poprvé.
A co vy? Cvičíte jógu často?
-Snažím se, už od patnácti. -No páni.
-Jo. -To jsou hodně brzké začátky, ne?
-Dobrá, mami, odcházíme. -Dobrá.
-Bavte se. -Mějte se.
-Jo. -Zatím.
-Rád jsem vás poznal. -Já vás také, moc ráda.
-Dobrý? -Nashle.
Nashle.
-Pa. Zavolej mi, ano? -Jo.
Jde někdo?
-Dávám výpověď. -Já též.
Ale...
Viděla jsem ten děsný propad v důchodovým.
Zeptala jsem se na osobním a chlápek tam mi říká:
"No, to je díky pohybu trhu, to je normální."
Já burze nebudu nikdy rozumět.
Prachy, které dostanu, jsou na hovno.
Jo, věř mi, to chápu. To chápu.
A já ty nicotný prachy dostanu jen tehdy,
když to potáhnu celých pět let do plnýho důchodu.
-Já budu makat v osmdesáti. -Já vím.
Když se to podělá, budeme bydlet spolu, jo?
-Glorie, jsem v prdeli. -Hej.
Víš co? Když serou tebe, serou i mě.
Jedeme v tom spolu. Jasný?
Hej! Hej, vy hajzlové!
Tahle ženská je skvělá! Chovejte se k ní správně!
-Jo! -Jo!
Je to správná ženská, dobrá kámoška. Respektujte ji.
-Dře tady do úmoru, hajzlové! -Jo, hajzlové!
Omlouvám se. Je tady volno?
Ne, ne. Posaďte se.
-Gloria. -Stanley.
-Těší mě. -Těší mě.
-Ahoj. -Ahoj. Michelle.
Moc mě těší.
Pat.
-Pat Banowsky. -Pat Banowksy.
Jde vám to.
Díky.
Mohu se vás něco zeptat? Mohu?
Jistě.
Máte plastiku?
Ne.
Skutečně? Skutečně?
I tak děkuji.
-Omlouvám se. Půjdeme? -Uvidíme se.
Jste vždycky tak veselá?
Ne. Zeptal jste se, tak jsem se zasmála, to je vše.
Ne.
Někdy jsem veselá.
Někdy ne.
Jako všichni ostatní.
Jako ostatní.
Chodíte sem často?
Ano.
Ano, jsem... Ne, moc ne. Myslím tím...
Občas. Když mám náladu.
Když mohu.
Ale chodím sem ráda. Ráda tančím.
-Sama. -Sama.
-Jsem rozvedená. -To já také.
Skutečně?
Jak dlouho?
Rok.
-Nedávno. -Konečně.
-No, ano, někdy to je konečně, že?
Snažím se
o změnu.
Života.
Jak se jmenujete?
Gloria.
Co je to?
Prostě to sundej.
Jo. Je to...
Je to... Dělá to pět set.
Ne, já vím. Ne, já vím, já vím, je to hodně.
Ale auto z půjčovny je kryté po celou dobu opravy vašeho auta.
Mohu vám zařídit půjčení auta, jen jim
dám veškeré informace a řeknu vám, kde si ho máte vyzvednout.
Nebo ještě lépe, řeknu jim, ať vám ho přistaví, ano?
Ne, to je... Ne.
To nic není, postarám se o to.
Věřte mi, cokoli potřebujete, jsem tady, ano?
Já kočky miluju.
-Jak se dostává dovnitř? -Nevím.
Všechno zavřu a ten malý zmetek si stejně najde cestu.
-Možná se ti snaží něco říct. -Je jako mrtvola.
Jako egyptská kočičí mumie.
-Je to sphynx? -Nemá žádnou srst, Veronico.
V Bibli se o kočkách krásně píše.
To ne...
-Chceš víc? -Pardon?
Chceš odstranit víc na stranách?
Ne, jen normálně.
-Nechci... -Koukni.
Vlastně trochu víc. Díky.
Když přišla potopa,
Bůh řekl Noemu, aby postavil archu.
A vzal tam svou rodinu
a jeden pár všech zvířat,
která v tom dávném světě existovala.
A brzy tam byla spousta myší a ty žraly všechno jídlo.
A Noe nevěděl, co má dělat, a tak se ptal Boha a ten řekl:
"Sežeň lva.
Třikrát se ho takto dotkni na hlavě."
A lev udělal:
Prostě hluboce vydechl
a z nosu mu vylezly dvě kočky.
Ty kočky se postaraly o ty myši. Chápeš?
A tak byl opět ve světě nastolen řád a pořádek.
Promiň, zlatíčko.
A takto se dotkneme svých žeber.
A počítáme jedna, dvě, tři.
A znovu!
Tvůj otec,
Bůh mu žehnej, mi zanechal právě dost.
Víš...
Víš, já ne... Moc neutrácím, kromě...
No dobře. Ráda sem chodím s kamarádkami na salát.
-Ale nic víc. -Ne. Já vím, jasně.
Je ale možné, že budu žít dost dlouho.
Prostě si nemyslím, že tam toho moc zůstane, až tady nebudu.
Já nic nepotřebuju.
Platím sama za sebe už dost dlouho.
Ani se nenaděješ.
Jednou se probudíš
a bude z tebe vrásčitá stará ženská jako já.
Nejsi stará. Vypadáš krásně.
Skutečně. Moc ti to sluší.
Protože život strašně letí.
Takhle.
Víš, to samé mi říkáš už deset let.
Rozumíš, co tím myslím?
Já vím, mami.
-Ty to zvládneš. -Jistě že ano.
-Alespoň jsi přestala kouřit, díky Bohu. -Dámy.
Já si to vezmu, děkuji mnohokrát.
Gloria Bell. Nájemník z bytu č. 2.
Bydlím pod vaším synem, paní Duffy.
Ano, proto vlastně volám
a moc se omlouvám, že vás tak pozdě v noci obtěžuji,
-ale, víte... -Pojď sem!
Pracuju, a musím brzo ráno vstávat, takže...
Proč se narodit?
Ano, ano, přesně, a je mi moc líto, že vám to musím říkat,
ale víte...? Víte, co se děje?
Já... Já jen... Váš syn...
Mám pocit, že váš syn má nějakou... Nějakou duševní poruchu.
-Ne. -Všechno je v prdeli! Nechoď ven!
Ne, počkejte... Bolí mě z toho srdce, upřímně, jsem také máma, takže já...
Chci umřít! Chci umřít!
Potřebuje pomoc.
Je mi...
Je mi to líto. Je mi to líto... Nerada to dělám, ale vy...
Prosím, poslouchejte. Poslouchejte.
Znovu se neroď, chlape! Neroď se.
Neroď se!
Haló?
Glorie?
Ano, to jsem já.
Ne, nezlobím se. Proč bych se měla zlobit?
Zveš mě na rande?
Děkuji.
Takový gentleman.
Pořád na tebe myslím.
Já... Skutečně... Neustále na tebe myslím. Jsi tak...
jiná.
Co jsem s tebou prožil...
Myslel jsem, že už se mi to nikdy nestane.
Pořád se mi točí hlava.
Neodvážil jsem...
Málem jsem se z toho zbláznil. Chci říct. Chtěl jsem.
Bál jsem se...
zavolat.
Ale šlo to, díky Bohu.
Takže děkuji.
Díky, že jsi tady.
Je mi potěšením.
To nevadí. Vem to.
-Omlouvám se, mohu? -Ano, prosím.
Haló?
Haló. Haló, Suzanne.
Dobrá.
Jistě, ale není třeba kvůli tomu plakat.
Udělám to před druhým. Ano?
Cože? Ano, pošlu peníze před druhým.
Teď nemohu. Uklidni se, ano?
Zatím.
Tak jsi rozvedený, nebo ne?
-Jsem. Jsem. -Ale...?
Rozvedou vás od ženy, ale ne od dětí.
Už rok žiju sám.
Ale pořád musím pomáhat. Holkám hodně pomáhám.
Jsou...
Dost na mě visí.
Tak to prostě...
je, není to celý můj život, ale je to součást mého života.
Můj život býval velmi odlišný.
Topil jsem se,
málem vybouchnul, a pak...
asi před rokem a měsícem jsem šel na operaci.
Jakou operaci?
Žaludeční bypass.
-Vážil jsem 120 kilo. -Tomu nevěřím.
-Ale no tak. Ne. -Přísahám. Fakt.
-Ne. To ti nevěřím. -Byl jsem obrovský, skutečně.
Když nevěříš, tak se podívej. Dobrá. Dobrá.
Tady to je, vidíš?
Podívej se, vidíš?
-V pase jsem měl 133 centimetrů. -Promiň.
-Velmi krátký krk. -Promiň. Jsem...
Mám tě. Mám tě.
Dobrý. Dobrý.
Tohle je zásobník, sem se sypou kuličky.
-Dobrá. -Tohle je lusk se 140 kuličkami.
Teď vem tu pušku.
-Mám ji podržet? -Ano. Ruku dej sem.
A tuhle ruku kolem toho.
-Dobrá. -Fajn. Máš to?
-Mám to. -Tohle je spoušť.
Dobrý? Fajn. Tohle je pojistka.
Odjisti to.
-Teď je to automat. Tak, opatrně. -Mám střelit?
Ještě ne. Podívej se do hledáčku.
-Dobrá. Trochu víc na cíl. -Dobrá. Na toho chlápka.
-Dobrá. -Na něj.
-Vidíš ho? -Vidím.
-Dobrá. A... -Dobrá. A...
-Přímo do středu. -Myslím, že je mrtvý.
Miluju tvůj park.
Znáš to, chlapi, rádi si hrají na vojáčky.
To znám.
Ukradnout vlajku.
Chránit prezidenta.
Útok zombií.
-To je on? -Jo.
Je to zvláštní směs pocitu štěstí a rozrušení.
Nikdy... Nikdy před tím jsem nic podobného nezažila.
To asi bude láska, zlato.
-Můj Bože! -To nic, mami.
-Za to ho platí? -Jo, to je jeho práce.
Je surfař velkých vln, jako extrémní surfař.
To miluje.
Lásko, může zítra umřít.
Mami.
Všichni mohou zítra umřít.
V novinách jsem viděl, že poslali kluka domů
jen proto, že udělal pistoli gestem ruky.
Kluky nic od hraní si s pistolemi nezastaví.
A když ji nemají, tak ji z něčeho udělají.
Když byl Peter malý, vlezl mi do kabelky
a udělal pistoli z tampónu.
Jo. Z čeho udělal spoušť?
Vidíte. Ani v rodinách nemůžeme zbraně zakázat.
To je pravda.
Ale to, že civilista může jít
a koupit si vojenskou útočnou pušku, nikdy nepochopím.
Většina vlastníků zbraní je zodpovědná.
-Dobrá... -Tady nejde o většinu.
Ta zodpovědnost, o které mluvíš, vyhodí celou planetu do povětří.
Planeta už je vlastně v tahu, drahá.
V tuto chvíli se jen snažíme seřadit židle na palubě Titaniku.
Myslím, že nemusíme panikařit. Vše probíhá v cyklech, je to přirozené.
Navíc, každá generace si myslí, že konec je tady.
Nejhorší stav.
A jedna generace bude mít pravdu.
Až země vyletí do vzduchu, chci, abych při tom tančila.
Hej, hej!
-Že? -Jo.
Protože všechno se mění, proměňuje.
Neustále. I naše těla.
Ve vědecké sekci v novinách jsem četla o obnovení buněk.
To víš?
Slyšel jsem o tom.
V podstatě tam stálo, že naše těla,
i těla středního věku, jsou méně než deset let stará.
Naše kůže, pokožka se obnovuje každé dva týdny.
A naše kosti, lidská kostra je nahrazena každých deset let.
A každý vnitřní orgán se obnovuje svou samostatnou rychlostí.
A tak všechno je...
Chtěl bych být hnízdem, když ty budeš ptáčkem.
Chtěl bych být šátkem, když budeš krkem v chladnu.
Kdybys byla hudbou, byl bych uchem.
Kdybys byla vodou, byl bych sklenicí.
Kdybys byla světlem, byl bych okem.
Kdybys byla nohou, byl bych ponožkou.
A kdybys byla mořem, byl bych pláží.
A kdybys stále byla moře, byl bych rybou,
a v plaval bych v tobě.
A kdybys byla mořem, byl bych byl solí.
Kdybych byl solí, byla bys salátem,
avokádem,
nebo alespoň smaženým vejcem.
A kdybys byla smaženým vejcem,
byl bych kouskem chleba.
A kdybych byl kouskem chleba, byla bys máslo či džem.
A kdybys byla džemem,
byl bych broskví v tom džemu.
Kdybych byl broskví,
byla bys stromem.
A kdybys byla stromem, byl bych tvou mízou.
A pulsoval bych tvými pažemi jako krev.
A kdybych byl krví,
žil bych ve tvém srdci.
Haló?
Helen.
Haló? Jak se vede?
Dobře. A tobě?
To je hezké.
Ano.
Už jsem obědval.
Měla by si vzít prášky.
Cože?
Hej, co...? Co s tím mám dělat?
Jsem doma.
Necítím se dobře. Proto nechodím ven.
Cože? Ne, dnes ven nepůjdu. Zůstanu tady.
Ano?
Ano? Ne, to ne.
Líbilo se ti to?
Nerozumím tomu.
Kde jsi?
Proč jsi tady?
Protože jsem s tebou.
Proč jim neřekneš, že jsi se mnou?
Prostě je nechci do našeho vztahu zatahovat. To ne.
Proč je mám zatahovat do situace, kterou nemohou pochopit?
Proč? Aby mohly říkat: "Bože, ty máš přítelkyni.
-Ty starý hlupáku." -Nejsi starý.
"Proč ve svém věku myslíš na randění?"
Ony by... Znám je. Budou si ze mě dělat legraci.
-Proč jim dávat příležitost? -Myslela jsem, že jsem...
-Součástí tvého života. Ne? -Jsi tou nejdůležitější součástí.
Chtěla bych to cítit, a když dcerám lžeš, pak nejsem.
-Jsou dospělé, že? -Až tak dospělé nejsou.
Fyzicky ano, ale...
Nevím, jestli to je generační problém, ale vidí mě jako otce.
Ne jako osobu.
Vždycky jsem byl ten, kdo se o ně bál.
Ony se o mě nebály nikdy. Ani trochu.
Člověk se cítí dost osaměle.
A já nechci,
abys to zažila.
Haló?
Otevřete dveře.
-Otevřete ty zasraný dveře! -Hej!
Do prdele.
-Do prdele! -To nejsou vaše dveře.
Co to...? Co to děláte?
Čubko zasraná!
Jsem ráda, že jsi tady.
Děkuju za pozvání.
-Všechno nejlepší, drahoušku. -Díky.
Ahoj.
Bude to krásný rok.
-Dobrá. -Ne, budeš mít nádherný rok.
-Dobrá. -Cítím to. Já to vím.
Pomohu ti se vším, co budeš potřebovat.
Díky, mami.
To je Arnold.
-Ahoj, Arnolde. -Ahoj, všechno nejlepší.
Díky.
-Ahoj. -Ahoj.
Moc ti to sluší.
Děkuji.
-Zdravím. Jak se daří? -Zdravím. Ahoj.
-Mám se dobře a ty? -Dobře. To je pěkné, že?
Ano. Páni. Jak už je to dlouho?
-Čtyři? Myslím. -Čtyři roky.
-Myslím, že pět. -Pět?
-Ano. -Co? Od rozvodu?
Ne, od doby, co jsme se viděli naposled.
Ne, rozvedli jsme se před dvanácti lety.
-Dvanácti? Skutečně? Dvanáct. -Ano. Vy musíte být Fiona.
-Ahoj. -Ahoj. Těší mě.
Moc mě těší. Páni, vy jste tak hezká.
-Ale jděte. -Neřekls mi, jak je krásná.
-Ne, krásná. -Prosím vás.
Ne, je.
-Ještě jsi nás nepředstavila. -Omlouvám se. To je můj přítel Arnold.
-To je můj bývalý manžel Dustin. -Ahoj.
-Zdravím, těší mě. -A jeho žena Fiona.
-Těší mě. -Těší mě.
-Na zdraví. -Všem děkuji.
-Všechno nejlepší. -Děkuji.
Jsem šťastný. Děkuji, že jste přišli.
A na zdraví.
-Na zdraví? -Na těhotenství.
Ty to nevíš?
Ne, nevím.
-Jsi těhotná? -Neřeklas mu to?
-Ne. -Omlouvám se. Já...
Skutečně?
To je skvělé.
Je to stále čerstvé, víte, takže... No jo.
-Není to na tobě vidět. -Je to jen deset týdnů.
-Máš přítele? -Jo.
To je skvělé.
Je stejně stará, jako jsem byla já.
Ano?
-Dáš si oříšky, Arnolde? -Jo, jasně.
Díky.
Chceš olivu?
Jistě.
-Díky. -Olivu?
-Díky. -Víte,
to miminko je teď velké jako ta oliva.
Skutečně.
Vy dva máte moc pěkný domov.
Je prostě...
-Je to krásné. Miluju... -Většina je podle Rachelina vkusu, ale...
Kde je?
Nemám ponětí.
Mně se to tu také líbí.
-Blahopřeji. -Děkuji.
Brzy se budu stěhovat.
Máte něco v plánu na Vánoce?
Slavíte to?
Páni. Na to jsem ani nemyslela.
Budeme spolu.
Samozřejmě. Ano.
Arnolde, máma mi říkala, že vlastníš něco jako zábavný park.
-Ano. Park závratí. -Je děsně zábavný.
-Hráls někdy paintball? -Nikdy.
-Je to skutečná barva? -Ano, je, a hraje se ve dvou týmech.
Je to něco jako hra na válku.
-Hrozně se jí to líbilo. -Ano. Moc.
Hrálas paintball?
Jenom do terče. Nic víc.
Má skvělou mušku.
To teda jo. Ano, pane.
Cos dělal před tím?
Byl jsem mariňák.
Potom jsem pro ně přesouval výzbroj.
-Měls hodnost? -Ano. Samozřejmě.
Takže jsi byl v armádě.
Jo, zapsal jsem se, abych zaplatil školu.
Máš děti?
Dvě dcery.
-Jak staré? -Dvacet sedm a třicet jedna.
-Takže podobně jako my. -Jo.
Velmi se od vás dvou liší.
Jsi dědeček?
-Ne, ne. -A to nejsou vdané?
Ne, jsou svobodné.
Velice svobodné.
Co dělají?
To jako v tuto chvíli?
Nic. Nedělají nic.
Ale jedna z nich měla schůzku s přítelem,
který má zverimex a šlo to dobře, ne?
Jo, to šlo. Jo.
A má to lukrativní potenciál.
Lidi mají rádi své mazlíčky.
-Ve které části města bydlí? -V Redondu.
U mámy.
Znáte to, vysoké nájmy a tak.
Co dělá jejich máma?
Je, však víte...
-To je úžasné. -Chceš trávu?
Ne. Děkuji.
Ne? Ty nekouříš?
To ne. Chci říct, kdysi jsem to zkusila, ale teď mám...
-Bojím se, že se neovládnu. -Ne, neblázni.
-Určitě? -Ne, děkuji.
Na každého to funguje rozdílně, tak když ti to nebude vadit, jen si...
Kdo je otcem mého vnuka?
Jmenuje se Theo.
Theo?
-Jaký Theo? -Van Gogh.
Na tom nezáleží.
Je Švéd.
Švéd?
-Ale bydlí tady? -Ne, bydlí ve Švédsku.
Ale bude tady bydlet.
Ne, zůstane tam.
-Jak jako? -Já se odstěhuji tam.
Opouští nás.
-Do Švédska? -Ano.
Nešel bys? Já bych šel do Švédska hned.
Kdy?
-Dvacátého osmého. -Tak brzy.
Jo.
Víš co, zlato? Přečti tátovi dopis, který ti poslal.
-Email, mami. -Vlastně email.
-Přečti mu ten email, ať ví. -Ne.
Je to skvělý kluk. Je... Je tak skvělý.
-Myslím, že jsme do něj obě zamilované. -Ne, ne.
-No tak, Annie. -Nech toho.
Tátu to potěší.
"To jediné, co si přeji, je život s tebou.
Zjistil jsem, že lásku, kterou mám v srdci, jsem uchoval pro tebe.
Prožití záhad každého dne s tebou, je tím nejhlubším, co si dokážu představit.
Byl jsem na největších vlnách světa, i v těch nejhlubších vodách,
ale tím nejhlubším, co mě napadá, je bytí s tebou."
No páni.
Ze všeho v poslední době brečím. Nevím proč.
Podívejte se na ně.
Koukněte na ty dva, jak papají jablíčka.
-Jsou tak roztomilí! -Jablka jste milovali.
Lidi si mysleli, že jsou dvojčata.
-Já vím. -Naše svatební fotky.
Tak zkoprnělí. Byli jsme tak naivní.
-Byli jsme zamilovaní. -Byli jsme naivní.
-Byli jsme zamilovaní. -Počkat. Zvedni to.
-Ne, Petere. -Ne, jen chviličku.
-Jen rychlé "tenkrát a nyní". -Petere, byli jsme zamilovaní.
-Vím, že jste byli zamilovaní. -Dobrá, tak pospěš, rychle. Jo?
-Neuřež mi hlavu. -Ne, ne, ne.
-Směje se, protože jsme byli zamilovaní. -Jo.
-Ne, nech toho. -Teď vypadáte šťastnější.
Pošli mi to.
-Pošlu. -Pošli mi...
-Hele. -No jo, jasně.
No jo, sluší nám to. Jo.
Podívej se na Peteyho a jeho náhrdelník.
-Koukni na ten náhrdelník. Hele. -Koupil jsem ho na pláži.
-Měl rád šperky. -Podívejte se na to. Není to milé?
-Koukni se na sebe! -Já vím, já vím. A to je Annie.
To bylo v den, kdy ukončila školku.
To vím, protože si pamatuji ty šatičky.
-Koukni na sebe. Ty šatičky. -Pamatuji si je. Roztomilé.
Bylas tak roztomilá.
Tohle... Bože. Náš svatební dort.
Nemohli jsme se vzít s obyčejným dortem. Musel být vyšší než my.
-Podívejte na to. -Ale co ty nabírané šaty!
-To bylo v roce 1986. To se nosilo. -Dobrá, to je šílené.
-Nebyl jsem tu. Nebyl jsem tu. -Ne. To už jsi byl pryč.
Ne, nebyl.
Měl jsem tady být. Tady.
-A nebyl jsem! -Dobrá.
Dobrá.
Nebyl jsem tu.
-Uklidníme se. -Koukněte na to.
Tati, chceš vodu?
Arnolde?
Arnolde? Jsi tam?
-Možná šel k autu. -Ne, mami.
-Není tu. -Není.
-To ne, probudili jsme miminko. -Myslíš, že se mu udělalo špatně?
Nevím. Možná mu nesedlo to jídlo.
Zdál se trochu mimo.
-Dole není. -Dojdu pro miminko.
-Ne, ne, ne. Já sám, jen... -Dobrá.
Zavolám mu. Snad mi to zvedne.
Dobrá.
-Dá se odejít jinudy? -Jen vchod a zadní dveře.
-Byla to jen fotka. -Já vím.
-Bylo to tak dávno. -Jo.
-Řekls něco, tati? -Nic.
-Haló, to je Arnold. -Bylas tady.
Zanechte zprávu po zaznění tónu.
Arnolde. Tady je Gloria. Co se stalo?
Jsem stále u Petera a mám obavy.
Tak mi zavolej a dej mi vědět, kde jsi, ano?
Tak zatím.
Občas se mu neudělá dobře.
Má za sebou operaci.
Občas špatně tráví.
Měl hodně oliv.
Myslím, že...
Já asi...
-Děkuji. -Ne...
-Jistě se objeví. -Jo.
Děkuji, že jste přišli.
-Děkuji moc, že jste přišli. -Dobrá.
-Skvělé. -Já řídím.
Neodpovídá.
Dobrá.
Měla bych už jít.
Co je to za člověka, mami?
S kým to chodíš?
Arnolde? Nemám čas.
Pracuju.
Počkej chvíli. Chci ti to vysvětlit.
Co tady děláš?
Můžeme si promluvit?
-Nemám ti co říct. -Potřebuji, abys mě vyslechla.
-Skutečně. -Proč jsi tak neslušný, Arnolde?
Kvůli čemu?
Představovala jsem tě své rodině.
Vzala jsem tě na synovy narozeniny
-a ty máš tu drzost zmizet. -Ty bys udělala totéž.
-Nebyla to snadná situace. -Skutečně?
Hledal jsem tvůj pohled znovu a znovu.
Neexistoval jsem.
-"Byli jsme zamilovaní." -Prosím tě. Nemyslel...
-Kolikrát to řekl? -Byl opilý.
Bylo mi z toho zle!
Zvracel jsem. Nechápu, jak jsi mi něco takového mohla udělat.
A volaly mi holky, takže...
Nemáš žádný koule.
Vem si ty svoje pistolky na hraní s sebou.
Glorie.
-Ne. Ne, Glorie. -Dobrá, fajn. Dobrá.
Tak si je nechám.
-Glorie, neodjížděj. Glorie. -Nechci tě přejet.
-Arnolde, prosím! -Prosím, Glorie.
-Jdi pryč! -Miluji tě, Glorie.
-Miluji tě, rozumíš? Prosím! -Jdi od toho auta.
Glorie! Glorie!
To jsou tvoje palečky.
Kolik palečků? Jeden, dva, tři, čtyři, pět.
Pět. Pět.
Jeden, dva, tři, čtyři, pět.
Jeden, dva...
Opět sám, přirozeně
Když se tak dívám zpět
Na vše, co se událo
A vzpomenu na svůj pláč, když umřel táta
Doufal jsem, že nebudu muset skrývat slzy
A v šedesáti pěti letech
Má matka, Bůh ji opatruj
Nechápala, proč jediný muž Kterého milovala, byl jí vzat
Nechal ji na začátku
Se srdcem těžce zlomeným
Bez ohledu na mou oporu
Již žádná slova nevyřkla
A když pak odešla
Jen jsem plakal a plakal
Opět sám, přirozeně
Nemrkejte tím okem.
-To je ono. -Jak se mají děti?
-Kolik jim teď je, 4 a 6, že? -Vydržte. Nemluvte.
Když mluvíte, hýbete očima a já nic nevidím.
Cože?
Já slepnu?
Ne. Ne tak docela.
Ale jestli to nebudete řešit, tak časem
se vaše zorné pole bude zužovat a omezí to váš každodenní život.
Jako řízení, mobilitu.
Obávám se, že vám musím předepsat tyhle oční kapky.
Musíte je aplikovat dvakrát denně do obou očí. Ano?
Jak dlouho?
Bohužel do konce života.
Volej, když si budeš chtít promluvit.
Děkuji ti za všechno, Glorie.
Pošli mi email, textovky. Kdykoli.
Ano.
Glorie.
Ty přišly pro tebe.
Děkuji.
Když se ostříháš, nebo jinak upravíš vlasy,
lidi myslí, žes změnila účes.
Proto vypadáš jinak.
Ničeho jiného si nevšimnou.
Tady je naše nevěsta.
-Vypadáš nádherně. -Skutečně?
-Ano. -Skutečně? Není to moc?
Ne. Je to tak akorát pro tvůj velký den. A pořád si svá.
-Jo. -Ano.
Dobrá. Teď jsou na řadě vlasy. Vrátím se.
-Dobrá. -Bude to krásná svatba.
Je to tak krásná holka.
-Volá mi každých pět minut. -Neber to.
Ne, nevezmu.
Haló.
Ne, tady je Vicky.
Je na záchodě.
A bude jí to trvat hodně dlouho.
Jo.
Dobrá.
Sbohem.
Jaks to mohla udělat.
-Vyskočím a doprovodím tě. -Ne, mami.
Pomůžu ti se zavazadly, Annie. Jsou těžká.
Ne, mami. Vyhoď mě tady.
Nebudu brečet.
-Jen tě doprovodím ke vchodu. -Mami.
Buď opatrná, ano?
Ano.
Pošli mi email, až dorazíš, ať vím, že jsi v pořádku.
Jen "jsem tu", nic víc.
Ano, mami.
To je dobrý.
-Pečuj o mé knihy. -Budu.
-Neprodávej je. -Neprodám.
Mám tě moc ráda.
Dobrá, holčičko. Dobrá.
Tak, tak.
No tak, no tak.
-Odstupte, prosím. -Omlouvám se.
Čubka!
To jsi!
Čubko, seber si to.
Zasraná tupá čubka!
To jsi.
Na co to všechno je, co?
Na co to všechno je? Na nic!
Nic mi nedáváš! Já ti dal všechno!
Donutilas mě ji milovat, co?
Ty zasraná... Jen to celý sereš.
Vaše káva, paní.
Arnolde?
-Ano, děkuji. -Prosím.
Děkuji.
Mnohokrát děkuji.
-Užijte si Vegas, pane. -Děkuji.
To je nádhera.
Dobré odpoledne. Vítejte v Ceasars Palace.
Dobrý den.
Mám u vás rezervaci.
-Na jaké jméno? -Arnold Tenner.
Vítejte, pane Tennere. Malý okamžik.
Zlato. Haló.
Co se děje teď?
Kde...? Jsem v... Jsem mimo město. Proč?
Cože?
Jak?
Jak mohla projít oknem?
Do prd....
Jsou ty rány hluboké?
Jsou hluboké?
Je mi to skutečně líto.
Teď nemohu přijít, nemám čas.
Postarají se o to u doktora.
Proto jsou... Ano.
Lékaři.
Mám svoje věci na práci, prosím.
Co se stalo?
Bývalá manželka měla nehodu.
Volaly mi dcery a...
Suzanne prošla skrze
skleněné posunovací dveře.
Bylo
příliš čisté.
Neviděla je.
Prorazila jimi na skrz.
Pořezala se
dost na nohou.
Taková pitomost, je to...
Já...
Nikam nejedu.
Zůstanu tady s tebou.
Nedovolím jim,
aby mi tohle sebraly.
Nebudou mi ničit život.
Zůstanu tady s tebou.
To chci.
S tebou.
Možná bychom se měli vrátit.
Glorie.
Glorie, nechoď.
Děláš správnou věc.
Bude to v pořádku.
Jsi hodná, že to říkáš, ale...
možná nevidíš, jak je to pro mě těžké.
Jak bych to nemohla vidět?
Dívám se přímo na tebe.
Víš, není to špatné jen pro ně, jak moc jsou na tobě závislé,
je to zlé i pro tebe.
Máš právo na svůj vlastní život.
Ano, mám.
Chceš jet na výlet?
Velký výlet?
Jen my dva.
Mohli bychom... Mohli bychom jet do Evropy.
Nebo do Španělska.
-Do Španělska? -Byls někdy ve Španělsku?
-Ne. -Tak pojeďme.
Pojeďme do Španělska.
Vezmeme si deset dní volna a pojedeme tančit.
Oba rádi tančíme. Pojeďme. Víš, že můžeme zítra umřít.
Prostě to vypni, ano?
Dobrá. No páni.
Jo.
Dobrá.
Na zdraví.
-Na Španělsko. -Na Španělsko.
Hned se vrátím.
Omluv mě.
Vítězné číslo je jedna.
Nové sázky, prosím.
Promiňte.
-Mohu dostat další, prosím? -Samozřejmě.
Je divný sázet všechno na 11, když moje šťastné číslo je 22.
To je datum mých narozenin.
Tak na to vsadíme všechno.
Jak se jmenujete?
-Gloria. -Já jsem Jen.
-Těší mě. -Mě také moc těší.
Tak. Uvidíme, jak nám to půjde.
Konec sázek, prosím.
-Černá 22. -Můj Bože, vyhrály jsme.
-Vy jste vyhrála. -Parádní práce.
-Gratuluji, jsi skvělá. -Díky.
To je Gloria, moje nová kamarádka.
-Ahoj. Mark. Jak se vede? Dobrý. -Jak to jde?
Náš kamarád Jeremy.
-Ahoj, moc mě těší. -Moc mě těší.
Budeme pokračovat.
Dvanáct? Dobrá, já také.
To ne, ne, ne.
Ne, ne, ne, prosím. Prosím, ne.
Nemáš ponětí. Nedělej to. Nedělej to.
Ne.
Bože, ne. Myslím to vážně.
Já... Sundej to. Prosím, sundej to.
Čtyři. Stále tady.
Pět.
To je ono. Šest...
Promiňte.
Mohu vaším telefonem zavolat do LA?
Ale jistě.
Číslo?
818...
-614. -614.
5329.
29. Prosím.
Děkuji.
Glorie.
Mám tvoje věci.
Díky, mami.
Zaplatím letenky.
Už jsem je koupila.
Je mi to líto.
Odkdy máš kočku?
Nech ho být.
Mami.
Glorie.
Dobrá.
Haló?
Glorie?
Jsi tam?
Řekni něco. Musíš mi věřit, je mi to líto.
Zachraňme to, co máme.
Glorie.
Ne. Ne!
Miluji tě. Ne, ne!
Střelilas mě!
Tati?
Tati, co se stalo?
Bože, pomoz mi na nohy.
Kdo si myslíš, že seš, ty zasraná stará čubko.
-Glorie! Glorie! -Vrať se a ukaž ten tvůj ksicht, čubko!
Pojď sem, ty vyžle!
Glorie!
-Ahoj. -Ahoj.
-Jsi nádherná. -Ahoj.
Děkuji, Glorie.
Je mi líto, že jsem propásla obřad.
To nic. To je v pořádku.
-Gratuluji. -Děkuji, že jste přišla.
-Ahoj. -Ahoj.
-Je vdaná. -Dobrá práce.
-Ahoj, Glorie. -Je mi to líto.
Z toho si nic nedělej. Jsem šťastná, že jsi tady.
-Já také. -No pěkně.
-Co se děje? -Nic.
-Zdáš se být trochu mimo. -Ahoj, Vicky.
-Ahoj. -Ahoj.
Děkuji, že jste přišli.
Glorie
Teď jen stále utíkáš
Stále za někým
Nějak ho dopadneš
Myslím, že musíš zpomalit
Než to celé zpackáš
Myslím, že se řítíš do záhuby
Tak pozor, ať to nikdo nepozná
Skutečně si nepamatuješ Bylo to něco, co...
Promiňte, zatančila byste si?
Ne, děkuji.
Glorie!
Tanči.
No tak, Glorie!
No tak!
Překlad titulků: Roman Placzek